"Love Sick", Bob Dylan. Første nummer på "Time Out of Mind".
Ja, sådan.
Kapitel 1-Helten Fortalt af Samuel L. Jackson
Vi starter med et nærbillede af en mand.
Lad mig lige omformulere det. Et nærbillede af vores helt.
Vi kører ind mod hans ansigt.
Hallo, pikfjæs! Tættere på!
Midt i tyverne, en flot fyr. Bøsse på den cool måde.
Uimponeret homo.
"Jeg er homo, men jeg er sgu også så meget mere."
"Det er fandeme en cool fyr."
Men lige nu er han ikke så cool. Fyren er i krise.
Jeg skammer mig vel.
Jeg ved godt, at det ikke ser så godt ud,-
-men det er ved at knække mig, og...
Giv slip på det, makker. Drop det sludder som en stolt, lille luder.
Han og jeg har været sammen så længe. Det lyder som en kliché, men jeg...
Han er jo på mit hold. Forstår du det?
Ja, det gør jeg, mester. Giv slip på det.
-Der dukker en ny fyr op... -Fortsæt.
Han er ny og spændende og meget yngre.
Det skal du ikke skamme dig over.
Jeg ved godt, at man ikke kan blive sammen bare for at være loyal.
Okay, jeg gør det. Jeg gør Sterling Shepard til wide receiver-
-og dropper Larry Fitzgerald.
Hvad?
Vi har snakket om, at det, at du er besat af fantasy football-
-i stedet for at være besat af mad, ikke dur.
Okay, det er min fejl. Ham der er ikke vores helt.
Men se den smukke psykiater.
Hun beroliger ham den anorektiske football-fan.
Ryk lige nærmere på hende.
Tættere på, mand!
Ja, nu kan jeg se det.
Se, det er en helt.
Et fantastisk smil, silkeblødt hår.
Lad mig se dig, min pige.
Nemlig!
Nu kører det, mine damer og herrer. Her har vi en helt.
Som enhver stor helt er vores helt ikke perfekt.
Hun ryger, og det må man ikke vise på film længere,-
-selv om vi alle ryger indimellem. Det gør du sgu da også.
Du er ude med konen. I suger martinier,-
-og så køber I smøger på vej hjem-
-og ryger en hver uden for 7-Eleven.
Hun siger, at du skal smide pakken ud, men du skjuler den i en plante.
Og du ryger en i smug i ny og næ.
Men hun kan lugte det på dig som en ren nikotindetektiv.
Som Mariska Hargitay i "Special Victims Unit".
Hej. Jeg er en stor fan.
-Åh gud! -Kors i røven! Kors i røven!
Hun er blevet kørt ned af en bus!
Frue?
Hun skal nok klare den. Hun er nok lidt forslået, men hun klarer den.
Hun er helten. Hun skal nok kla...
Frue, kan De høre mig?
Fuck det her. Jeg skrider.
Will Dempsey var 35 år gammel, da han opgav at skrive sit manus-
-med Sam Jackson som den upålidelige fortæller.
Will havde det ikke godt, men det behøver jeg ikke fortælle dig.
Jeg byder Dem en god morgenstund. Hvad skulle det være?
En dobbelt espresso i en stor kop. -Så gerne. Og hvad er navnet?
-Will. -Med et eller to l'er?
-To l'er. -W-I-L-L.
lyset herinde er så skidt
Fuck skal du have. jeg bliver syg i hovedet
al den latter gør mig trist
stjernerne er røde som kirsebær
-Will? -Ja.
-Dobbelt espresso i en stor kop. -Hvor lækkert. Mange tak.
Jeg hælder lige godt op.
En dobbelt. Tak. Vil du have en?
-Nej tak. -Det er Xanax.
-Nej tak. -"Buh, humbug."
-Han siger faktisk "Bah, humbug". -Det sagde hun også i går.
jeg har intet sted at gå
og ingenting tilbage
Dylan. "Standing in the Doorway". Tredje nummer på "Time Out of Mind".
Hans comeback. Pladen er som et Keats-digt.
I vil elske den. Giv den en chance. Vil du tvinge mig til at gå?
Bah, humbug!
jeg spiller på min glade guitar
ryger en billig cigar
under midnatsmånen
Giv pladen en chance. Når I lærer den at kende, vil I elske den.
Will havde ikke altid været syg. Det begyndte, da konen skred.
Men det kommer vi ind på senere. Lad os bare nyde dem, som de var.
-Giv det en chance. -Det lyder, som om han lider.
-Han lider... -...af halsbetændelse.
-Alle store kunstnere lider. -Det er vist sinusitis.
Ingen kan bære en bihulebetændelse som Bob Dylan.
-Ja, det skal han trods alt have. -Bare... giv ham en chance.
Han er ikke den eneste, der lider. Kom her, Fuckface.
-Kom her. Føler du dig udenfor? -Fuckface kan godt lide Dylan.
Will elskede sin kone med en næsten stalkeragtig intensitet.
Hun var alt, en mand kunne ønske sig.
Hun var omsorgsfuld, smuk og spiste enhver form for sushi, selv uni.
Ja, Will var sikker på, at Abby Dempsey var helt perfekt.
I hvert fald dengang.
Lyt til det her i 30 sekunder, og sig så, at Bob Dylan ikke er en poet.
-Okay, lad os høre Hoobastank. -Nej, nej. 30 sekunder.
30 Seconds to Mars? Okay, lad os smide dem på.
Vi har lyttet til ham gurgle hals i en måned.
-Det er en fase, jeg har. -Jeg tåler ikke flere Chewbaccabrøl.
Giv dig hen til det med mig.
Vil du ikke nok?
Det er et vigtigt album, det her. Det er hans comebackalbum.
Alle troede, at han var færdig.
De sagde, at man ikke vender tilbage efter sådan en gang sindssygdom.
97, "Time Out of Mind".
Han vandt tre grammyer. Han slog Radiohead og Paul McCartney.
Det var en intens, uventet genistreg. Hård og mørk og...
Han sagde: "Jeg er Bob Dylan. Det er du ikke. Sut min pik."
-Skulle alle sutte pik? -Rent metaforisk. Hør her.
Prøv at høre her.
Hør her. Manden er et geni. Han trækker på Keats' digte. Han...
Hold op. Stop.
Stop. Stop.
Det her er vigtigt for mig.
Okay?
Tak.
Kom her, Fuckface. Nyd det her sammen med mig.
Stop.
Det lyder, som om han har en pik i halsen.
Du er en narrøv.
Nej. Nej nej.
Fuckface! Fuckface! Vi maser ham.
-Forsigtig, forsigtig. -Undskyld, Fuckface.
-Han er okay. -Vi må ud af sengen. Jeg skal i bad.
Vi skal over til dine forældre.
Du sagde, vi kunne høre noget Smash Mouth.
Er du gravid?
-Hvad foregår der her? -Surprise!
Vil du nogensinde invitere mig på date, Will?
Jeg venter på det rette øjeblik.
Det er godt at vide. Okay. Vi ses.
Jeg venter på det rette øjeblik, for når jeg spørger dig,-
-så er der ingen vej tilbage for mig.
Jeg kommer ikke til at være sammen med eller elske andre.
Jeg vil være ligeglad med alt andet.
Jeg venter på det rette øjeblik, Abby, for...
...når jeg inviterer dig ud, bliver det mit livs vigtigste øjeblik.
Og jeg vil være sikker på, at jeg gør det rigtigt.
Hvordan går det i dag, Will? Will?
-Undskyld, sagde du noget? -Ja. Hvordan går det?
Som sædvanligt, du ved.
Okay.
Jeg prøvede at onanere forleden.
Jeg prøvede at tænke på Abby, men jeg kunne ikke komme,-
-så jeg prøvede at tænke på dig,-
-men du ved...
Onanerer man til tanken om ens psykiater, skal man indlægges.
-Du har været indlagt. -Touché.
Det er et halvt år siden, hun forsvandt.
Ja. Og du var indlagt i næsten tre måneder, og nu tænker jeg over...
Will, hører du, hvad jeg siger?
Jeg tænker over, hvordan du mon klarer at være tilbage i verden igen.
Som sædvanligt, du ved.
Jeg lavede den skriveøvelse, du bad mig om at lave.
Nå? Du har ellers ikke villet skrive om dine følelser.
Det gjorde jeg heller ikke. Jeg skrev en film. Fem sider af en film.
Det var meget dårligt.
Abby og jeg talte om at skrive et filmmanuskript sammen.
Sådan et Tarantino-par.
Du ville ikke kunne lide det. Mit manuskript.
På en måde var du med i det.
Det var Abby ikke, og det var pointen.
Jeg mødte en fyr, mens jeg var tvangsindlagt.
Sød fyr, der havde haft et frygteligt liv.
Det eneste, han kunne tale om uden at græde, var fantasy football.
Så det talte han meget om.
Jeg kunne godt lide ham. Flot ansigt. Et filmstjerneansigt.
Staklen var den eneste, der havde det værre end mig.
Vi spiste altid middag sammen, men en aften dukkede han ikke op.
Surt for ham, for vi skulle have pizza. Det viste sig, at han...
Hvordan havde du det med det?
Jeg var glad på hans vegne.
Eller lettet i det mindste. Han havde det pænt skidt.
Jeg tror ikke, han ville få det bedre.
Det fører mig tilbage til mit spørgsmål. Hvordan har du det?
-Som sædvanligt, du ved. -Det bliver du ved med at sige.
Jeg bliver ved med at mene det.
Har du talt med hende? Siden du blev udskrevet?
Abby, vil du ikke nok komme tilbage til mig?
-Det er så nederen, det her. -Jeg er nødt til at gå. Undskyld.
Nej.
Har du besøgt dine forældre, som vi talte om?
Det vil jeg ikke.
En af grundene til, at du blev udskrevet og...
Jeg vil ikke!
Undskyld. Det var underligt.
I går sagde du, at du føler, at du ikke har noget mål.
Normalt sigter jeg ellers ret godt.
-Tak, min ven. -Jeg er ikke din ven, kødklump.
-Den er til dig, Peggy Sue. -Du godeste. Tak, farmand.
Vi kalder ham Fuckface.
-Sit, Fuckface. Sit. -God hund.
Gift dig med mig.
Seriøst. Lad os gifte os.
-Vi har været sammen i under et år. -Ja.
Jeg har kæmpet for at vente så længe.
-Sig ja. Du har lyst til at sige ja. -Næ.
-Du brænder for at sige ja. -Du er kæphøj.
Jeg har ret. Sig ja. Sig ja.
Hvis du ikke siger ja, så skyder jeg den her idiot af rent princip.
Hold op.
-Hold så op, Will! -Sig, du vil gifte dig med mig.
Undskyld. Det var underligt.
Jeg elsker dig.
Du er mit livs kærlighed, er jeg sikker på.
Men det skræmmer mig nogle gange, hvor intense dine følelser er.
Jeg ville ikke have troet, at det kunne skræmme mig, men...
Jeg er måske ikke i stand til at blive elsket så højt.
Jeg finder en anden måde. Jeg finder en anden måde.
Det gør jeg.
Jeg vil elske dig, som du er bedst i stand til at håndtere det på.
Jeg vil elske dig på ulige dage.
Måske vil jeg bruge resten af livet på at gøre dit liv bedre.
Jeg vil danse.
Jeg vil vinde. Jeg vil have det trofæ.
-Snydt igen. -Kom.
En... Er du klar? To.
Tre!
Vi ville være nødt til at få en hund.
Okay.
Og jeg vil også have børn, men ikke endnu.
-Først hunden. En lille hund. -Ja.
Mine forældre døde tidligt. Nogle gange gør det mig trist.
Det ved jeg godt.
-Jeg bliver nok en forfærdelig mor. -Ikke enig, men okay.
Det vigtigste er hunden. En lille hund.
Jeg er helt med på hundeideen.
Okay, jeg vil godt giftes med dig.
-Okay. -Okay.
-Vil du møde mine forældre? -Klart.
Cool.
Tak.
-Hvordan går det? -Se dig lige!
Hvordan går det med jer? Har alle det godt?
-Se dig lige! Du er jo... -Frastødende.
-Nej, stop. -Hun har luft i maven.
Så bliver det en dreng.
Jeg måtte nærmest skaffe mig en ABC-dragt, da din mor var gravid.
-Prutter betyder, det er en dreng. -Jeg er bange for at spørge...
Den forlorne hare er klar.
Aldrig har jeg trængt så meget til noget.
Jeg hader forloren hare. Men godt, at hun ikke brændte køkkenet ned.
-Hvordan fik du foden fri? -Man skubber til.
Jeg kan ikke lide, når ansigtet gør sådan her.
-Hundeskåle? -Når det ligner et rumvæsen.
-Så du ansigtet? -Det tror jeg, ja.
Er den ved at bryde ud?
Mor. I ved godt, at babyen ikke skal bo her, ikke?
Jeg gik lidt amok. Og hvad så? Er den ikke sød?
-Spis, inden hun æder det hele. -Babytøj, hoppegynger.
Hvad skal man bruge hoppegynger til? Hvorfor skal babyer hoppe?
Jeg har knoklet hele dagen med kasserne fra Amazon.
Så så. Her, søde, spis lidt mere.
Det smager godt. Der er to af mig.
Tænk, at jeg skal være bedstemor. Jeg fatter det stadig ikke.
-Rolig nu. -Abby, misforstå mig nu ikke.
Nu kommer det.
Men helt egoistisk sagt er jeg glad for, at dine forældre er døde.
-Og... bum. -Abby ved godt, hvad jeg mener.
-Gør hun det? Gør du det? -Hun forklarer det nu.
Det, jeg mener, er...
Jeg har ønsket mig en svigerdatter med døde forældre,-
-så jeg ikke skulle dele børnebørnene. Og det gjorde han.
-Mine bønner blev hørt. -Kors, mor.
Det er okay. Hun ved, hvad jeg mener.
Abby, forresten. Har du kigget på den bog, jeg sendte dig?
-Nej. -Den er god.
-Den handler om børnehaveangst. -Ja, det skal vi snart have set på.
Undskyld, jeg skal nok... Undskyld.
Tal om hendes døde forældre igen, mor.
Det handler om separationsangst, når de skal i børnehave.
De flipper ud. Deres kroppe bliver slappe.
Begge Abbys forældre døde i et biluheld, da hun var lille.
-Abby sad i bilen. Hun var syv år. -Okay.
"Okay" er en lidt sær reaktion på den oplysning.
Jeg blev fanget på den forkerte fod. Du taler ikke så meget om Abby.
-Du spørger ikke om hende så meget. -Jeg spørger dig om hende konstant.
-Tomato, potato. -Tomato, tomato.
-Let's call the whole thing off. -De her samtaler er ikke frivillige.
-Nej. Sangen... -Jeg er ikke helt med.
Vi er rigtig i sync. Det er derfor, jeg ikke kan rive den af til dig.
Undskyld, det var upassende. Jeg har været tvangsindlagt.
Fortæl mig om Abby. Hvordan var hun?
Skal jeg fortælle dig om Abby?
Så er du kommet til den rette. Jeg er den førende Abby-ekspert.
Eller det var jeg. Nej, det er jeg stadig.
Ingen har fundet ud af mere om hende endnu.
Eller det kan måske godt være. Jeg har jo været spærret inde,-
-og gud ved, hvad hun har lavet, hvor hun så end er.
Okay, du vil vide noget om Abby. Hør her.
Abby Lesher blev født den 30. juni 1985.
Det siges, at hun ikke sagde en lyd, da hun blev født.
I fem minutter lå lille Abby bare der og sugede verden til sig-
-uden så meget som et lille vræl.
Hendes forældre sagde altid, at der ikke var noget galt med lille Abby.
Hun havde bare ikke noget at sige endnu.
Alt det her er andenhåndsinformation.
Jeg har aldrig mødt nogen af dem her undtagen Abby.
Hendes forældre døde kort efter, længe før jeg kom ind i billedet.
-Det ved jeg godt. -Og jeg kender jo ikke personalet.
-Fortsæt, Will. -Okay.
Abby havde en lykkelig barndom.
Jeg har samlet jer her i dag, fordi vi skal tale om noget alvorligt.
Jeg har fået problemer med mine drikkevaner.
Hendes forældre, Jack og Elizabeth, var rare og imødekommende.
De var lærere begge to. Det var sådan, de mødte hinanden.
Må jeg sætte mig ned?
Hvis Abbys mor vidste, hun ville møde sin kommende mand lige da,-
-tror du så, hun ville have taget så stor en mundfuld?
Vil du have lidt vand? Du har en halv sandwich i munden.
Det er så sært at tænke på.
At et totalt tilfældigt sandwichøjeblik, før jeg blev født,-
-endte med at præge hele mit liv.
Er du glad for, at det skete?
Det er det store spørgsmål, ikke? For hvis det ikke var sket,-
-så ville Abbys forældre ikke være blevet gift-
-eller have været på bryllupsrejse i Aruba, hvor Abby blev undfanget.
De ville ikke have set hende komme til verden uden en lyd,-
-set hendes blonde hår blive brunt,-
-set hende blive besat af at danse og så af fodbold og heste.
Og selvfølgelig jul. Altid jul. Lysene og gaverne. Og Rockettes.
Hun var så besat af dem,-
-at hendes forældre måtte køre hende hen for at se dem hvert år.
Hvert eneste år undtagen det ene år...
Abbys forældre døde på stedet.
Abby var fanget i bilen med dem i over en time, inden de fik hende ud.
Hendes far...
Hendes far blev halshugget af ratstammen.
Ja, ikke?
Det er den detalje, der rammer alle. Det hele er selvfølgelig tragisk,-
-men når man giver folk det billede af en syvårig pige-
-fanget i en bil med sin halshuggede far,-
-så lander det virkelig tungt, ikke?
Men du ville vide noget om Abby, så jeg fortsætter,-
-men hendes næste årti er ikke så fedt.
Abbys forældre havde ikke planlagt at dø,-
-så der var intet børnetestamente, og bedsteforældrene var døde,-
-så Abbys onkel Joe fik forældremyndigheden.
Onkel Joe var ikke en rar mand. Og ikke fordi han ikke krammede hende.
Han gav hende en hund og dræbte den, da den bed i hans sofa.
Han forgreb sig på hende,-
-indtil Abby som 15-årig lånte en pistol af en fra skolen-
-rettede den mod onkel Joes hoved og sagde:
Du dør, hvis du rører mig igen.
Og så skød hun ham i knæet, så han vidste, at det var alvor.
Ligesom i en film, ikke?
Jeg forestiller mig, at hun bliver spillet af en ung Natalie Portman.
-Det ved jeg ikke, hvem er. -Kender du ikke Natalie Portman?
-Du må ud og se mere af verden. Du har sikkert ret.
Vi kan se hendes tidlige film sammen en aften.
"Beautiful Girls", "Léon". Det vil åbne dine øjne. Okay?
-Okay. -Klart.
Okay... Derfra blev alting bedre. Selvfølgelig var hun traumatiseret.
Halshugget far, overgrebsonkel. Ikke noget, man bare ryster af sig.
Men Abby var intelligent, målrettet. En drømmer af en bogorm.
Hun kløede på og kom ind på college. Gik hos en god terapeut,-
-som virkelig ændrede hendes liv. Hun fik endda en god, nær ven.
Du får mig smidt ud herfra.
-Er du sød at stoppe det der? -Det må du undskylde.
Åh gud. Se der. Se.
Sådan så jeg ud på college.
Jeg har 491 sider til.
-Se, hvor ung jeg ser ud. -Der er da ikke megen forskel.
Jeg ser anderledes ud.
-Tomato, tomato. -Se os lige, doktor.
Måske har vi alligevel en chance sammen.
Abby foldede sig virkelig ud på college.
Hun involverede sig i sin omverden og blev meget populær.
Hun forelskede sig endda. Ikke for at spille fanfare for mig selv, men...
Hun fik topkarakterer på litteraturvidenskab.
Hun skrev speciale om den upålidelige fortæller.
Den upålidelige fortæller. Mit speciale. Hejsa.
Den upålidelige fortæller er et narrativt redskab.
Der er ikke skrevet mange analyser om det, for det er lidt en gimmick.
"Canterbury-fortællingerne" nævnes, fordi det er god litteratur.
Men typisk bruger man det kun i kioskkrimier og thrillerfilm.
Men jeg vil argumentere for, at alle fortællere er upålidelige.
Der er altid afstand mellem historien og fortællingen af historien.
Derfor har alle historier nogensinde-
-en upålidelig fortæller.
Den eneste pålidelige fortæller ville være en,-
-der fortæller en historie, som vi samtidig ser ske for øjnene af os.
Den eneste i sandhed pålidelige fortæller er selve livet.
Men livet er også en upålidelig fortæller,-
-fordi det konstant forleder os og fører os ud på en rejse,-
-som er fuldstændig uforudsigelig. Det skal mit speciale handle om!
Livet som den ultimative upålidelige fortæller.
-Hvad siger du til det? -Ja...
Det giver mere mening, når jeg får det skrevet. Jeg elsker dig. Hej!
Jeg elsker dig! Jeg elsker hende, Chuck.
Kors i røven! Jeg elsker dig, Abby!!
Du ved godt, at min filminvitation bare var for sjov, ikke?
-Ja, det ved jeg godt. -Jeg er jo stadig gift.
Det tror jeg i hvert fald, at jeg er. Jeg har ikke skrevet under på noget.
Will, det skal nok gå. Tag en dyb indånding,-
-og fortæl mig om jeres ægteskab.
Vil du have mig til at fortælle dig om vores ægteskab?
Så har du ikke hørt efter, for det er lige meget, hvad jeg fortæller dig.
Kan du ikke bare give dig hen til det?
Det er lige meget, hvad jeg siger. Jeg kan fortælle dig detaljerne.
Jeg kan fortælle om den dag, hun forlod mig,-
-men hvorfor skulle min oplevelse af det være sand?
Det er en fase, jeg har.
Måske har jeg kvalt hende i årevis-
-med min kærlighed og mine drømme om et barn, hun ikke var klar til.
Måske var jeg bare endnu en fyr i hendes liv,-
-der i virkeligheden bare ødelagde alting.
Måske var hun ulykkelig, og hende drømmepigen, mit sind skabte,-
-var bare en narrativ gimmick, som skulle få os gennem livet.
Det er virkelig dyb filosofi, vi taler om her.
Ja, det er det. Det er det.
Will.
Vi har talt sammen i en længere periode.
I dag har du for første gang rigtigt fortalt mig om Abby.
Og det er godt. Det er rigtig godt.
Fortæl mig om den dag.
I havde en hyggelig morgen sammen. I talte om Bob Dylan.
Nej. Måske var det ikke en hyggelig morgen.
-Det kunne have været forfærdeligt. -Okay, det kunne det godt.
I talte om Bob Dylan. Så tog I over til dine forældre til frokost.
Hvad skete der så?
Og så forlod hun mig bare.
-Hun forlod mig bare. -Will, hun forlod dig ikke bare.
Har du set Abby, siden du blev udskrevet?
Abby, vil du ikke nok komme tilbage til mig?
Will. Will.
Jeg taler kraftedeme med min kone!
Men din kone var der ikke, vel?
Jeg ved ikke, hvad jeg laver. Hvad laver du?
Du har det ikke godt endnu.
Du blander din medicin sammen. Du er ikke dig selv.
Fortæl mig om den dag.
-Vi talte om Bob Dylan. -Okay.
-Vi grinede. -Okay.
Fortsæt.
-Vi maste næsten hunden ihjel. -Okay.
-Vi tog over til mine forældre. -Javel.
Vi spiste forloren hare.
Min mor er sindssyg. Hun er komplet vanvittig.
Det skal vi aldrig igen. Hvordan har du det?
Jeg har spist for meget.
-Virkelig? -Bare en smule.
Du åd et mindre lands bruttonational-forloren hare.
-Måske føder jeg en forloren hare. -Du føder en forloren hare?
Ja, vi skal være forældre til en kødhare.
-Taxa? Eller skal vi gå? -Ja, tak.
-Babyen er en pige, Will. -Hvad?
Sygeplejersken talte over sig,-
-og nu har jeg det skidt med at vide det.
Om cirka tre uger har du en datter.
Sig noget.
Hvad?
Jeg ved, hvad du gerne vil kalde hende.
-Ja? -Ja.
-Ja, det tror jeg. -Du kan ikke lide musikken, men...
Jeg er vild med det. Jeg er en stor fan.
Det er nuttet. Det er...
Jeg kvalte hende. Jeg kvalte hende. Det var derfor, hun forlod mig.
Du har været igennem en traumatisk begivenhed.
Det var frygteligt.
Hjælp mig!
Du overvejede at begå selvmord. Du var indlagt i månedsvis-
-for at beskytte dig.
Og nu konstruerer du en historie, som gør, at du kan holde det ud.
Will.
Du har et barn. Dit barn overlevede.
Uanset af hvilken grund, så overlevede hun på mirakuløs vis.
Ville Abby ikke have ønsket, at du var der for det barn?
Hvorfor har du ikke besøgt dine forældre? Will, kig på mig.
Hvorfor har du ikke set dit barn?
-Jeg tror, det vil gøre dig godt. -Okay.
Det er derfor, du blev udskrevet og er i behandling hos mig.
-Jeg tror, du er klar til det. -Okay...
-Jeg går nu. -Nej, vent lidt, Will. Will, vent.
-Du må ikke gå endnu. -Det er ikke den rigtige historie.
-Jeg er ikke helten. -Traumatiske begivenheder er grumme.
Du er meget rar. Du er meget rar.
Jeg vil ikke være her mere. -Sæt dig bare ned.
Lad mig tale dig igennem det her.
Kapitel 2 Dylan Dempsey
At sige, at Dylan Dempseys barndom var præget af død og tragedier,-
-ville være en grov underdrivelse. Det ville også være pænt nederen.
Hun blev født ud af en dødbringende tragedie.
Et halvt år efter trådte mønstret ved faderens død frem.
Og det var bare begyndelsen.
Dylan mistede sin farmor, da hun var seks år.
Og hendes bedste ven, da hun var syv.
Sig til dem, at jeg er sød.
Kom ind.
Hvordan har du det, skat?
Jeg fornemmer, at hele mit liv vil være præget af død og tragedier.
Det sagde hun ikke, men kunne hun sætte ord på sine følelser,-
-så ville hun have sagt det.
Jeg hungrer efter at leve et lykkeligt liv, farfar.
Jeg hungrer desperat efter stabilitet og lykke-
-på samme måde, som fede mennesker hungrer efter chokolade.
Jeg vil leve et stort, fantastisk liv,-
-men jeg er bekymret for, at tragedien, som klæber til mig,-
-og som jeg er født ud af, vil forhindre det i at ske.
Og jeg ved ikke, om jeg kan klare et nyt nyrehug af den karakter.
-Men hvad hun faktisk sagde, var: -Hvordan har du det, skat?
Kommer du til at dø, farfar?
Ja, det kommer jeg til.
Og nok førend du gerne vil have det, skat.
For nu at være ærlig.
Men jeg vil kæmpe for at blive hos dig så længe som muligt-
-og forhindre endnu et dødsfald i at nærme sig dig.
Nu stiller jeg mig op på løbebåndet.
Jeg skærer ned på det røde kød. Jeg vil gøre mit bedste-
-for at få dig gennem teenageårene uden at miste mere.
Jeg vil gøre det for din mor og din far. Og for din farmor.
Men mest af alt, så vil jeg gøre det for dig, mit barnebarn.
Jeg vil klemme ti år mere ud af den her forfaldne, gamle krop-
-for dig, min pige. Min engel.
Igen, Irwin udtrykte alt dette sådan her:
Nej, der er ikke flere, der skal dø her, skat.
-Okay? -Okay.
Dylan Dempseys forvandlingsår.
Med årene kom puberteten. Med puberteten seksualiteten.
Med seksualiteten kom vrede og frygt og forvirring.
Og da røgen lettede, var, hvor den lille pige engang stod,-
-en kvinde, som skræmte livet af alle og enhver.
HAVFRUER RYGER BONGKYLIE
Kom ind.
-Hej. -Hej. Jeg går i byen.
-Med hvem? -Bare nogle venner.
Cigaretter.
Farmor sagde altid: "Det er en uvane at stifte små brande under næsen."
Cool.
Vil du ikke engang prøve at skjule dem for mig?
-Er vi ikke begge to bedre end det? -Det ved jeg ikke.
-De er blevet forbudt i Vermont. -Så skal jeg aldrig til Vermont.
-Må jeg få en? -Nej.
Bare en enkelt?
Nej, de er livsfarlige.
Jeg håbede, at vi kunne tale om college.
-Det talte vi om i går aftes. -Vi kom ikke særlig langt.
Jo. Vi kom bare ikke derhen, hvor du gerne ville.
Jeg er 21 år, Irwin. Opgiv drømmen.
Jeg har næsten sparet nok op til, at du kan slippe for mig. Det lover jeg.
-Lover du at komme hjem kl. 23? -Jeg vil helst ikke lyve for dig.
-Vær sød at lyve for mig. -Jeg er hjemme klokken 23.
Dylan.
Tillykke med de 21, skat.
Stik mig et kys.
Ses, dér.
Hej, alle sammen. Vi hedder PB og J.
Den her sang er ret personlig for mig.
Min mor døde for 21 år siden i dag.
Af med kludene!
Jeg har fået at vide, at hun lyttede til Bob Dylan.
Vis os dine patter!
Fuck det.
når regnen rusker hård og sej
og verden den er efter dig
kan du få et kæmpe kram af mig
jeg vil gi' dig kærlighed
når stjernerne på nattehimlen står
og du ingen trøst og støtte får
kan jeg favne dig i tusind år
jeg vil gi' dig kærlighed
jeg ved at du ikke er sikker på mig
du kan trygt lukke mig ind
jeg har vidst det fra jeg mødte dig
der er ingen tvivl i mit sind om hvor du hører til
lad mig sulte og giv mig skænd
slæb mig gerne ad gaden hen
jeg vil gøre alt for dig min ven
jeg vil gi' dig kærlighed
Shit.
Hvad fanden?
Du skylder mig en telefon, din bitch.
Ja, du har ret. Undskyld.
Det skulle jeg ikke have gjort. Det her har været en hård dag.
Lad mig se, hvad jeg har på mig. Hold lige den her. Undskyld.
Synes du, det er sjovt at filme mig?
-Dylan! -Jeg er okay. Jeg er okay.
-Babyen er en pige, Will. -Hvad?
Sygeplejersken talte over sig,-
-og nu har jeg det skidt med at vide det.
Om cirka tre uger har du en datter.
Faktisk skyder far knoppen af sig selv, inden han overhovedet ser mig.
Sig noget.
Jeg ved, hvad du gerne vil kalde hende.
Se dig for til højre, dame.
-Jeg er en stor fan. -Mor.
-Det er nuttet. -Mor!
Er du okay?
Betyder det noget?
Hvis Rodrigo González virkelig havde været der den aften,-
-ville han måske have fortalt den skæve, unge kvinde,-
-at det betød temmelig meget for ham, at Dylan Dempsey var okay.
Kapitel 3 Familien González
Så er han her.
Goddag, de herrer. Hvordan går det?
Kom ind. Jeg er klar om et øjeblik. Sæt dig ned.
Javier, det er gået op for mig, at du og jeg... aldrig har talt sammen.
Der er gået fem år, siden jeg købte jorden her,-
-og jeg tror ikke, vi har sagt meget mere end to ord til hinanden.
Vil du have en drink?
-Nej tak, hr. -Nej. Fint.
Jeg voksede op i Italien. Vidste du godt, at jeg er italiener?
Jeg ser ud som dig og lyder som dig.
Men jeg hedder Saccione, og jeg har boet det meste af mit liv i Italien.
Min far, som var italiener, mødte min mor i Andalusien.
-Vidste du, at min mor var herfra? -Nej, hr.
Min far var et ægte røvhul af et møgsvin.
Min mor var ung, da han mødte hende. Han forførte hende og tog hende med.
Væk fra alt, hun kendte, og alt, hun elskede.
Han var besidderisk, kontrollerende. Og han var umådeligt rig.
Og det gør et ægte røvhul af et møgsvin-
-rigtig farlig.
Farlig.
Vil du ikke have noget at drikke? Vin, manzanilla?
Jeg tager et glas manzanilla.
-Fint. Et glas manzanilla. -Udmærket.
Så der har vi min mor, en ung, spansk kvinde.
En fuldblodsandalusier.
Adskilt fra sin familie.
Bosat midt ude på landet i Italien.
Og hun talte ikke et ord italiensk.
Værsgo. Værsgo.
Skål. Skål.
Min far beslutter sig for, at han vil have en "italiensk" kone.
Og en "italiensk" familie. Han forbyder hende at tale spansk.
Han forbyder al kontakt med min mors familie.
Hun har intet.
Ingen at elske.
Og så bliver hun gravid. Gravid med mig.
Efterhånden som jeg bliver ældre,-
-hver gang min far er på forretningsrejse,-
-modtager hun pakker hjemmefra. Spanske varer, spansk vin.
Vores favorit var den spanske olivenolie.
Tænk engang. Der er vi, på landet i Italien,-
-stedet, der er verdensberømt for sin olivenolie,-
-og vi hældte spansk olivenolie i halsen, som var det manzanilla.
Sikke et par vi var, min mor og jeg.
Tænk...
Min mor døde, da jeg var 16 år.
Så snart hun døde, slog røvhullet hånden af mig.
Han så min mor i mig.
Og i min mor så han bare en beskidt spanier, som havde ødelagt hans liv.
Men heldigvis for mig...
...var min far ikke bare fordomsfuld.
Han var også narcissist.
Han troede aldrig, han ville dø. Selv ikke da han blev gammel og syg.
Han skrev aldrig et testamente.
Det sekund, han forlod denne jord,-
-blev jeg en ekstraordinært rig mand.
Og det første, jeg gjorde, var at købe den her jord her i Andalusien,-
-hvor jeg nu dyrker oliven til den olie,-
-som min mor og jeg engang nød.
Og selv om jeg ofte er væk på forretningsrejse,-
-så er den her jord det eneste, der betyder noget for mig.
Den er min historie. Og min mors historie.
Det er derfor...
...at de her oliven betyder så meget for mig.
Og nu må jeg spørge:
Hvorfor betyder de så meget for dig?
Jeg er ikke helt med, hr.
De andre mænd bruger river og net, men du plukker dem med hånden.
-Du kan kun plukke halvt så mange. -Jeg arbejder dobbelt så længe.
Det er jeg klar over. Jeg kritiserer dig ikke. Det er bare et spørgsmål.
Hvorfor arbejder du hårdere end de andre?
Fordi det er den rette måde at gøre det på.
Jeg fortæller dig min historie.
Jeg fortæller dig om mit svin af en far og min stakkels mor,-
-og når jeg beder om din historie, så får jeg bare "den rette måde".
Kom nu. Drik din manzanilla, og fortæl.
Jeg er en simpel mand. Jeg har ikke nogen historie.
Min far var ikke et røvhul af et møgsvin.
Min far var sjov, og han fløjtede til arbejdet.
Og jeg kan godt lide at have et arbejde, hvor jeg kan fløjte.
Riverne skader olivenerne...
...så jeg plukker dem med hånden.
Det er bare den rette måde at gøre det på.
De andre holder af dig.
Du fortæller dem historier og får dem til at le.
-Jeg taler meget. -Over for mig er du reserveret.
-Det er, fordi De er min chef. -Jeg vil gerne være din ven.
Nej.
-Jeg ville skuffe Dem som ven. -Nej, det tror jeg ikke.
Jeg har givet Dem mit svar.
Det er sjovt. De andre mænd beundrer mig,-
-og de kender mig knap.
Jeg fortæller dig min historie, og du reagerer knap nok.
Får den dig ikke til at...
...holde mere af mig?
Det er okay. Du må godt være helt ærlig.
Nej, det gør den ikke, hr.
Må jeg spørge hvorfor?
Jeg ville ikke have taget hans penge.
Okay. Kunne du tænke dig at bo her?
Og lede de andre mænd som deres sjakbajs?
Gratis?
Ja, gratis. Og du får selvfølgelig lønforhøjelse.
Nej. Det gratis logi er rigeligt. Men der er én betingelse.
Jeg passer Deres oliventræer.
Jeg vil få dem til at trives, som var de mine egne.
Men min fløjten er kun for mig.
Og jeg taler kun med mændene.
Andet må De ikke bede mig om.
Og jeg vil aldrig bede Dem om noget.
På præcis dette tidspunkt, blot 6000 kilometer derfra,-
-havde Abby Lesher lige skrevet første udkast til sit speciale.
"Men selve livet viser sig at være den mest upålidelige fortæller.
Det tager os altid med på en uforudsigelig rejse."
"Livet er ..." Nu bliver det... -Læs op, kvinde. Læs!
"Selve livet snyder os. Det forleder os.
Det beskriver én mand som helten, selv om han måske er skurken.
Helt eller skurk? Skurk eller helt?
Eller ingen af delene. Måske er livet endnu en gang upålideligt.
Måske er det, det beskriver som helte og skurke i vores historie,-
-i virkeligheden bare biroller i en meget større film.
Måske er de statister, som fylder baggrunden ud bag de rigtige helte."
-Så står der det samme igen og igen. -Du...
Du er meget klogere end mig.
Ja, det er jeg virkelig, ikke?
Abbys speciale var en katastrofe.
Hendes yndlingsunderviser, som hun stolede på, sagde,-
-at hun "havde forladt litteraturanalyse og befandt sig-
-i en blanding mellem kreativ skriveøvelse og 1700-talsfilosofi".
Så prøvede Abbys favoritunderviser, som hun stolede på, at score hende.
Og det kunne man godt se som et bevis for tesen i Abbys speciale.
Et helt kontinent derfra bekymrede intet af dette Javier González.
Javier González filosoferede ikke.
Han tænkte ikke over, hvad livet ville bringe ham.
Javier González havde altid vidst, hvor han var på vej hen.
Isabel Diaz var opdraget til at forvente sig et gennemsnitligt liv.
Hun blev anset for at være den fjerdekønneste blandt seks søstre.
Juan, jeg lægger forklædet herude, okay?
Jeg tog dem her med,-
-fordi vi skal fejre min forfremmelse.
Hvad? Er det rigtigt? Er det rigtigt?
Hvordan kan du tage det så roligt? Tillykke.
Nu kan jeg skabe os et liv.
Bella.
Jeg bliver aldrig en rig mand. Men jeg ved,-
-at jeg vil være en god mand.
Og jeg ved også, at mit hjerte...
...har været dit, siden jeg første gang så dig.
Grin nu ikke. Jeg vil gerne gøre det officielt.
-Ja. -Ja, hvad?
Ja til alting.
Men græd nu ikke.
Nej, jeg kommer ikke tættere på. Så bliver jeg bare våd.
-Er alt det her dit? -Det er vores, Bella.
Hvad synes du?
Jeg føler mig som en...
...jordejer. Det er vores, Bella.
Det er vores. Det er vores, det er vores!
Her er vi. Andalusien.
Og hvis du krydser over her...
Så kommer vi til det her land.
Et grønbrunt stykke land, som hedder Amerika.
-New York? -New York. Det kan du huske.
Isabel huskede ikke, hvornår Saccione begyndte at se Rodrigo.
Men det skete mere regelmæssigt nu.
Som regel midt på dagen og altid, når Javier var i marken.
Undskyld.
-Jeg er blevet her for længe. -Nej, slet ikke.
-Jo, det har jeg. -Nej da.
Jeg har mange ting i mit liv, fru González.
Men...
...min lidt sære opvækst...
...har givet mig ar på sjælen, som forhindrer mig i at finde...
...det allervigtigste.
Det er ikke i orden, at jeg prøver at udfylde det tomrum... her.
Vær nu ikke fjollet. Rodrigo elsker dig.
Det er meget venligt sagt.
-Han er en meget særlig dreng. -Han er meget klog, ikke?
Hvad jeg ikke kunne lære ham. Engelsk, litteratur...
Det ville være dejligt. Hej, min elskede.
Javier. Perfekt. Jeg kom for at tale med dig om udvidelsen af møllen.
Og så havde jeg en gave med til din søn.
-Det er alt for gavmildt. -Det er bare en lille gave.
Min søn har nok legetøj.
Hvis De har brug for mig, så send bud efter mig,-
-så sparer jeg Dem for turen herover.
-Nej! -Mange tak.
Nu kan jeg fortælle Dem om møllen.
Klart.
Jeg vil til New York sammen med ham!
Javier González var en simpel mand, men han var ikke dum.
Han gjorde noget, han aldrig havde gjort før.
Han planlagde en familieferie.
Til et sted, han havde fundet ud af, hans søn gerne ville hen-
-sammen med en anden.
Wow! New York!
-Jeg vil op foran i bussen. -Nej, det er for farligt.
Skal vi gå op foran i bussen?
-Jeg har ham, og vi går op foran. -Hej. Hej.
Hej. Hej. Hej.
Hej, lille ven. Se.
Se. Der er den.
-Hvor kommer I fra? -Vi er fra Spanien.
Hej.
Ikke genere chaufføren. Han kører.
En gravid kvinde udslettet af en bus.
En voksen mand, der græder.
Folk på gaden, der skriger. Det varede kun 20 sekunder,-
-men det kørte i loop i Rodrigos hjerne i årene efter.
Mor!
Min skat.
Nu skal du sove, okay?
Ét øje. Luk det i.
Og det andet øje.
Ikke flere mareridt. Kun rare drømme.
Kan du ikke høre, at han er vågen? Er det kun mig, der kan høre det?
Hvis du råber ad ham, så kan han ikke sove.
Så putter du ham.
Rigo, stop.
Rigo!
Vil du tvinge mig til at spise? Jeg er ikke sulten, Bella.
Mor!
-Nej! -Rigo, stop så.
Jeg kan lugte dig herfra.
Jeg taler til dig, Bella.
For satan!
-Han har fået det værre, Javier. -Jeg ved det godt.
Han skal nok få det bedre.
-Han har brug for lidt tid. -Han har brug for hjælp.
-Han har været hos alle lægerne. -En speciallæge.
I Madrid. En af dem, de rige...
Vi er ikke rige.
Han er vores søn.
Han er vores lille dreng, og han har det skidt.
Okay.
-Jeg kan spørge ham... -Nej. Nej.
Det er jeg nødt til at gøre. Okay?
Okay.
Undskyld mig, hr. Har De et øjeblik?
Din onkel ringede til mig.
Han sagde, at du har været lidt trist.
Jeg har en klar diagnose efter to samtaler med ham.
Rodrigo er jo blevet traumatiseret-
-af den hændelse, han var ude for. Ulykken.
Han reagerer fint på mine forslag,-
-og han udtrykker sig gennem tegninger og leg. Det er vigtigt.
Det kommer til at tage tid, men det gode er,-
-at han kan få det bedre. Det er vigtigt, at I ved...
-Og hvad med betalingen? -Isabel, det skal du ikke tænke på.
Månederne gik, og hr. Saccione kunne nu frit komme på besøg.
Hans gaver blev ikke afvist.
Og nu på engelsk.
Jeg hedder...
-Rodrigo González. -Rigtig flot.
-Men I må gerne kalde mig Rod. -Eller Rigo?
Ja.
-Jeg kommer fra Spanien. -Fortsæt.
Jeg var ked af det i lang tid,-
-men så købte min onkel en fugl til mig, og det hjælper.
Elsker du hende?
Ja.
Og Rodrigo?
Ja.
Jeg er ked af det, Javier.
Ensomhed gør vel mænd... svage.
-Jeg er ikke stolt af det her. -Det ville Deres far sikkert være.
De har vist Dem alligevel at være Deres fars søn.
Javier, jeg lover dig, at jeg nok skal holde mig fra dem.
Din søn er i bedring. Han har ikke brug for mig mere.
-Det er din familie. Ikke min. -Nej.
Hvad foregår der?
Jeg rejser, Bella.
Hvor vil du tage hen? Hvor vil du tage hen?
Jeg kan se de blikke, I sender hinanden.
Gud i himlen, hvor er du fuld.
Du er fuld og jaloux.
Jeg ved, hvad han har gjort for Rodrigo.
Han har hjulpet ham med at få det bedre.
Noget, jeg ikke kunne gøre.
Det var derfor, vi bad ham om hjælp. Og da han tilbød sin hjælp...
...så forsvandt du, ikke sandt?
Ledte du efter et svar på bunden af flasken?
Jeg har taget et job som mekaniker i Madrid.
-Det giver godt. -Hvad? Hvad er det, du siger?
Jeg sender dig penge, men snart får du sikkert ikke brug for dem.
Undskyld.
Du har fortjent mere.
Du vover på at fortælle mig, hvad jeg har fortjent.
Det ved jeg godt selv.
Tror du, du gør mig en tjeneste? Tror du, du reddede mig?
At mit liv var noget lort, og at du reddede mig?
Tror du det?
Jeg valgte dig. Jeg valgte dig, Javier.
Hej.
Jeg valgte dig, for jeg vidste, at jeg havde fortjent en særlig mand.
En god mand. En, som kunne smile med øjnene.
Kig mig ind i øjnene.
Kig mig i øjnene, og fortæl mig, at du ville få et bedre liv-
-med mig end med ham.
Jeg ville få et bedre liv med dig end med ham.
Rigo er det eneste, jeg har i livet. Han skal ikke lide ét sekund mere.
Jeg er ligeglad med, hvilken vej han vælger, bare han bliver lykkelig.
Du skal hjælpe ham med at finde det sammen med mig.
Sig det.
Jeg vil hjælpe Rodrigo med at finde vej i livet.
Jeg vil ikke elske dig, som jeg elsker ham.
Det ved jeg godt.
Hvis vi har lært noget, så er det ikke at knytte sig til nye helte.
De skuffer en.
Men lille Rodrigo González lignede en ægte helt.
Kapitel 4 Rodrigo González
Mor?
Jeg er kommet ind på universitetet i New York.
Jeg er kommet ind.
Hvad er der sket?
Hun er syg, Rodrigo.
-Jeg udsætter det. -Med alt det, der sker nu...
Det er ikke din beslutning.
Hun har givet mig alt. Hun har skænket mig livet.
Jeg kan godt give hende det her.
-Rodrigo. -Jeg har sagt, at jeg gør det.
Vi ordner det her.
Vi kurerer hende, som du kurerede mig.
Se på mig.
Vi kurerer hende.
-Okay. -Rolig.
Det kommer til at gøre lidt ondt. Rolig.
Rodrigo!
Din mor spørger efter dig.
Okay.
-Hej. -Hej.
Der er gået lang tid, og jeg har ikke fået det bedre.
Han bruger penge nok til, at jeg ikke får det værre.
Men, Rigo...
Du venter og venter.
Min skat. Det er nok nu.
-Mor... -Det er nok nu, Rigo.
Rodrigo kom på college som udvekslingsstuderende.
Og som det meste af det forudgående årti, så trivedes han.
Han kom på førsteholdet i to sportsgrene.
Han fik topkarakterer.
Han blev kæreste med en pige i tyverne fra Long Island-
-ved navn Shari Dickstein.
Hun fik ham til at le. Som regel ikke med vilje.
Åh gud! Har du aldrig været i et økosupermarked?
Det er den rene drøm.
Hun var ikke hans store kærlighed.
Han prioriterede ikke den store kærlighed på det tidspunkt.
-...en vegansk drøm. -Hvad er "vegansk"?
Hvor er du nuttet. Jeg elsker, at du ikke ved alting.
Han sparede hver en mønt op. Anså alle ferier for at være hellige.
Rodrigo González' indre kompas pegede altid i samme retning.
Hun er fra Long Island.
-I New York? -Ja.
Se.
-Meget køn. -Hun hedder Shari Dickstein.
-Shari med S. -Shari? Shari Distin.
-Shari Dickstein. -Hvordan er hun?
Hun er...
...højrøstet.
Som så mange begivenhedsrige år i vores liv, så gik det hurtigt.
Men det var faktisk bare en optakt-
-til den største dag i Rodrigo González' liv.
Hvor skal du hen?
-Bare ud at løbe en tur. -Mi alma.
Da vi begyndte at være kærester, kaldte du mig "mi alma".
Du ville have sagt: "Bare ud at løbe en tur, mi alma."
Det fik mig til at føle mig som Kelly Ripa.
-Shari... -Jeg er gravid.
Jeg ved det. Vi har meget at tale om, natuller.
Giver du brunch? Der er et sted, jeg gerne vil prøve.
Det er vietnamesisk, så det er nok noget dim sum.
Vi kan tale sammen over brunch på den vietnamesiske.
Jeg vil virkelig gerne prøve at spise der.
Jeg fik det ad røven til for et par uger siden.
Jeg troede, det var en slem menstruation.
Siden jeg droppede p-piller, har de været slemme.
Jeg tog hen til min gynækolog. Han spurgte, om jeg dyrker sex.
Jeg fortalte ham om dig, og så testede han mig, og...
Det var ikke faldet mig ind at tage en hjemmetest.
Det faldt mig bare ikke fucking ind.
Vi har ikke været sammen længe,-
-og tydeligvis er det her pænt "hvad fanden?"
Jeg ved ikke, om du er religiøs, men jeg tænker,-
-at jeg nok bare skal få en abort.
Er du totalt imod abort? Aborter fylder jo meget for jer kristne.
Der burde være en pille imod at være gravid.
Vi behøver ikke beslutte os nu,-
-men jeg vil gerne gøre det, før det har et hoved og sådan.
Der er det jo.
Som jeg ser det, har vi tre valgmuligheder.
Et: Vi får barnet.
Et raceblandet barn med vores hudtyper ville være gigaoptur.
Min familie er psykorig, så vi kan bare hyre barnepiger.
Det er nok en skidt ide. To: En abort. Igen:
Det skal helst ske før end siden.
Eller tre: Vi kan blive enige om, at det her bare er...
...en sindssyg aprilsnar!
-Hvad? -Aprilsnar, bitch!
-Hvad er det? -Kender du ikke til aprilsnar?
-Nej, det gør jeg ikke. -Det vidste jeg altså ikke.
-Så der er ikke et barn? -Hallo? Klammo. Nej da.
Helt ærligt. Du må da indrømme, at det var ret sjovt.
Shari.
Fuck.
Nu slår du op med mig, ikke?
Jo. Intet havde tydet på, at det her ville blive-
-den vigtigste dag i Rodrigos liv.
Nogle gange er vi der ikke engang, når de vigtigste dage begynder.
Jeg må ringe til Rodrigo.
Isabel.
Jeg har sagt farvel til ham. Der er ingen grund til at gøre det to gange.
Vincent.
Du er en god mand.
Nej.
Jo, det er du.
Goddag, Bella.
Hr. Saccione skrev breve. Det havde han altid gjort.
Han troede på det skrevne ords styrke. På at skrive i hånden.
Javier, jeg lover dig, at jeg nok skal holde mig fra dem.
Din søn er i bedring. Han har ikke brug for mig mere.
-Det er din familie. Ikke min. -Nej.
Jeg kommer ikke tilbage.
Men du skal love mig én ting.
Og så fik hr. Sacciones breve en ny modtager.
En mand, hvis eneste ønske var at høre nyt om dem, han forlod,-
-og som han stadig elskede højt.
Hun er døende, Javier. Kom hjem. Saccione.
Goddag, Bella.
Goddag.
Hvordan går det, onkel? Hvordan har du det?
Godt. Jeg har haft en travl eftermiddag.
Ja, med den højrøstede pige.
Da anmelderne skrev om Abby Dempseys yndlingsplade,-
-Bob Dylans album fra 1997, "Time Out of Mind",-
-fik sangen "Make You Feel My Love" en del kritik.
Hvert et nummer på pladen var fyldt med melankoli og tristesse.
Men der, midt i det hele, var der et uforskammet, populistisk hit.
En kærlighedssang, som i de følgende år også blev spillet-
-af Garth Brooks, af alle mennesker.
Man mente, at en kærlighedssang-
-på en plade om sorg og tragedier-
-var Dylans eneste fejltrin.
Andre mente, at det netop var hans pointe.
Er du okay?
Goddag.
Min far, Rodrigo González, mødte min mor, Dylan Dempsey, den dag.
Den vigtigste dag i hans liv.
Derefter tilbragte de ikke én nat adskilt de næste 42 år.
"De fik fire børn og syv børnebørn.
En udødelig kærlighedshistorie.
Min mormor, Abby Dempsey, skrev i sit mislykkede speciale,-
-at selve livet er vores mest upålidelige fortæller.
Hun argumenterede for, at ingen ved, hvor deres historie fører hen.
Eller hvem heltene i den kommer til at være."
Kapitel 5 Elena Dempsey-González
"Og selv om livet har gjort det svært at se,-
-hvem der er heltene i min families historie,-
-så har mine forældre altid gjort det utrolig let for mig.
De fandt den ene populistiske kærlighedssang-
-på vores families ofte meget melankolske album.
I modsætning til min mormor Abby-
-var min farmor Isabel hverken forfatter eller filosof.
Men jeg tror, hun forstod præcis, hvad Bob Dylan sigtede til."
Der er gået lang tid, og jeg har ikke fået det bedre.
"Spansk er ikke altid let at oversætte,-
-men det, Isabel sagde til min far, da hun sendte ham væk,-
-krævede ingen oversættelse."
Det er nok.
Hør på mig.
Rigo, du har haft mange op-og nedture i dit liv.
For mange. Og der kommer flere.
Sådan er livet. Det er det, livet gør ved en.
Livet tvinger en i knæ.
Det får en længere ned, end man tror, man kan klare.
Men hvis du rejser dig igen-
-og bevæger dig fremad...
...hvis du går bare lidt længere...
...så vil du altid finde kærligheden.
Jeg fandt kærligheden i dig.
Og mit liv og min historie...
...den vil fortsætte, efter jeg er gået bort.
For du er min historie.
Du er din fars historie. Og din onkels.
Rigo...
Min krop svigter.
Men du er mig.
Tag du af sted nu.
Skænk mig et smukt liv.
Det smukkeste nogensinde.
Ja?
Og hvis livet tvinger os i knæ...
...så rejs os op igen.
Rejs dig op,-
-og bevæg dig videre,-
-og find kærligheden til os.
Vil du gøre det?
Det ene øje.
Luk det i.
Det andet øje.
"Jeg ved ikke, hvis historie jeg har fortalt.
Jeg ved ikke, om det er min historie,-
-eller om den tilhører nogen, jeg endnu ikke har mødt.
Jeg er ikke sikker på noget. Jeg ved kun, at når som helst-
-kan livet overraske mig.
Det vil tvinge mig i knæ.
Og når det gør det, så vil jeg huske mig selv på,-
-så vil jeg huske mig selv på,-
-at jeg er min far,-
-og at jeg er min fars far.
Jeg er min mor.
Og min mors mor.
Og selv om det er let at svælge i de tragedier, der former vores liv.
Selv om det er naturligt at fokusere på de...
...ubeskrivelige øjeblikke, der tvinger os i knæ,-
-så må vi minde hinanden om, at hvis vi rejser os igen,-
-hvis vi fører vores historie lidt videre,-
-hvis vi bevæger os langt nok, så finder vi kærligheden.
Hvis vi bevæger os langt nok,-
-så finder vi kærligheden."
For satan...
Oversættelse: Jesper Buhl Scandinavian Text Service 2018